Tekstet af NG Serier www.NXTGN.org
Jeg var sammen med Beth.
Det er en vandrer. Jeg er ved at være god til det her.
Snart behøver jeg dig ikke slet ikke.
Jeg var sammen med hende et stykke tid.
- Beth! Løb! - Jeg forlader dig ikke!
Kom ud! Løb op til vejen. Jeg møder dig der.
Men hun lever?
Sort bil, med et hvidt kors malet på.
Jeg forsøgte at følge efter den. Jeg forsøgte.
Er hun død?
Hun er bare væk.
Hallo!
Alt er i orden, okay?
Læg den. Smid den lige nu.
Jeg er Dr. Steven Edwards.
Dette er betjent Dawn Lerner. Hvordan har du det?
- Hvor er jeg? - Grady Memorial Hospital, i Atlanta.
Hvordan kom jeg her til?
Mine betjente fandt dig i vejsiden, omringet af zombier.
Du havde brækket håndleddet, og havde et sår i hovedet.
- Kan du huske dit navn? - Beth.
- Manden jeg var sammen med, er han her? - Du var alene.
Hvis ikke vi havde reddet dig, var du en af dem nu.
Så du står i gæld til os.
Tekstet af NG Serier
Bedst på www.NXTGN.org
Et par af dem var på en tur for en uge siden.
De fandt to pakker småkager, og et Merle Haggard bånd på en rasteplads.
Og ham her under en bro.
Hjertestop, og stærkt dehydreret.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne.
Vent, er det bare alt?
Hvis patienterne ikke viser tegn på bedring.
Det er Dawns beslutning.
Vent lige.
Kom, liget bliver koldt.
Hvor mange bor der her?
Lige nok til at holde os i gang.
Nogle af os startede her, andre kom som patienter.
- Alle har et job. - Kan vi ikke begrave ham?
Nej, vi går kun ud, når det er nødvendigt.
Det er måske ikke den mest værdige lighåndtering, -
- men vi klarer os, med hvad vi har.
Vi har sikret og bevogter trapperne, -
- men vinduerne er smadret i stueetagen.
Zombierne kommer ind i kælderen når de hører en lyd, -
- og hvis ligene er varme, eller varme nok, -
- fjerner de noget af svineriet.
I bruger alt, hvad I kan.
Og så er det den hurtigste vej ned.
Du ser bedre og bedre ud.
Vi fulgte et spor til nogle våben, -
- så min partner og jeg var temmelig langt ude.
Da så vi dig ligge og sprælle på vejen.
Du kan ikke huske mig, kan du?
Jeg kæmpede med en vandrer.
Og så blev alt sort.
Ja, den ene gloede på dine lår, da vi dukkede op.
Men jeg kom først.
Smadrede den zombie. Jeg hedder Gorman.
Når nogen gør dig en tjeneste, -
- er det høfligt at vise noget taknemmelighed.
Medmindre jeg skal skrive ned, hvor meget du tager.
Intet er gratis, vel?
Vi finder Joan.
Indtil da, vasker du tøj. Jeg vil have min uniform -
- vasket separat og presset.
- Jeg ved det. - Karl Smart.
Førhen følte jeg, at jeg druknede i studier.
Nu er der intet at lave, og jeg kvæles i kedsomhed.
Du er heldig.
Hvis du føler dig så sikker at du keder dig, er du heldig.
Det er Junior Kimbrough. Kan du lide det?
Jeg kan ikke huske, hvornår jeg sidst hørte en plade.
Det er en af de få frynsegoder for at være den eneste læge i huset.
- Det, og så hvad end det her er. - Marsvin.
Hvor er din mad?
Jo mere jeg tager, jo mere skylder jeg, ikke?
Har du smagt marsvin?
Det tænkte jeg nok. Så ville du ikke kalde det et frynsegode.
Sæt dig. Dawn behøver ikke at få det at vide.
Nå? De spiser det i Peru.
Det er et Caravaggio.
Jeg fandt det på gaden uden for skolen.
- Som var det affald. - Det er smukt.
Det har ikke længere en plads.
Kunst handler ikke om overlevelse.
Det handler om ophøjelse.
At være mere end dyr. At hæve sig over alt andet.
Kan vi ikke det mere?
- Det ved jeg ikke. - Jeg synger.
Jeg synger stadig.
- Vi har en ny. - Jeg fandt hans pung.
Han hedder Gavin Trevitt.
Han faldt ned fra første sal, da han flygtede fra nogle.
Han har mistet meget blod, og hans livstegn er svage.
- Jeg tror ikke, han klarer den. - Vi har allerede givet ham...
Jeg klarer den. Du sagde, du ville redde folk, så red ham.
Jeg ved ikke, hvor slemt han er skadet.
Han er fortabt. Du sagde, jeg ikke skulle spilde ressourcer.
I dag skal du forsøge.
Tilslut EKG og ultralyd til batteriet.
Og tilslut det så til patienten.
Han har en punkteret lunge.
Beth, jeg skal bruge en stor hul nål, fra det skab.
Overlever han?
Han faldt ned fra en bygning, Dawn.
Overlever han?
Kan du se mærkerne? Han har interne blødninger, -
- men jeg ved ikke, hvor slemt det er.
Og hvis jeg vidste det, har jeg ikke instrumenter til at redde ham.
Jeg sagde, det var spild af ressourcer.
Steve, prøv at forstå, hvad der er på spil.
- Er hun altid sådan? - Kun på de dårlige dage.
Ærgerligt for os, så har hun kun dårlige dage.
Noah lagde en bluse til dig.
- Hvad er der galt med denne her? - Hun kan godt lide, alt er pænt.
Så må hun elske dit kontor.
Vi har vores måder, at straffe hende på.
Jeg venter udenfor.
Dawn skal bruge dig. Nu.
Hun er heldig, vi fandt hende.
Hvad end du troede, er det ikke det værd.
Du har nu to valg.
Vi skærer armen af. Eller du gør.
Til helvede med dig, og din lille kælling.
- Din møgkost. - Gorman, ud herfra.
Det er bedøvelse. Du får brug for det.
- Skrid ad helvede til. - Hun har truffet et valg. Gør det.
- Gør det. - Jeg sagde, I skulle lade mig være.
Vi lader dig ikke dø. Vi lader dig ikke blive en af dem.
Hvor tror du, at du skal hen?
- Jeg kan ikke hjælpe. - Skal hun dø?
Beth, du er nødt til at holde hende nede.
Gør det. Nu.
- Det er okay. - Kom nu.
Fingrene væk fra mig. Jeg skal ikke tilbage til ham.
Det behøver du heller ikke.
- Du kan ikke styre dem. - Det kommer jeg til.
Er du klar, Beth?
Er du okay? Jeg er Noah. Ham med slikkepinden.
Beth.
Tak for det.
Jeg tænkte, du kunne bruge lidt opmuntring efter i morges.
Jeg skulle have taget hele glasset med.
Denne her burde passe.
Ved du, hvad der skete med Joan?
Hvis hun var blevet, arbejdet i noget tid -
- kunne hun så ikke bare gå?
Sådan har jeg ikke set det fungere endnu.
- Hvor længe har du været her? - Omkring et år, tror jeg.
Både min far og jeg, var slemt tilredt, da de fandt os.
De sagde, at de kun kunne redde en af os.
Jeg troede rent faktisk på dem i lang tid.
Men nu forstår jeg det. Min far var større og stærkere.
Ville have kæmpet imod, været en trussel imod dem.
Så de efterlod ham med vilje?
Og Dawn kiggede den anden vej.
Hun er i kontrol, men med nød og næppe.
Og det bliver værre.
Det er derfor, jeg er væk herfra, når tiden inde.
Jeg kom for at finde min onkel.
- Jeg skal tilbage til min mor. - Hvor er hjemme?
Richmond, Virginia. Vi havde vægge.
De tror, jeg er splejset. De tror, jeg er svag.
Men de ved ikke en skid om mig.
Om hvem jeg er.
Eller hvem du er.
Shepherd, du har været her nok, -
- jeg overtager vagten. - Javel, tak.
Jeg ved, du ikke har fået morgenmad.
- Fredsforhandling? - Jeg har ikke brug for ret meget.
Jeg bliver ikke længere, end I tvinger mig til.
Du skal ikke opfatte det som en straf.
Jeg giver dig mad, tøj og beskyttelse, -
- hvornår har det nogensinde været gratis?
- Jeg har aldrig bedt om din hjælp. - Men du havde brug for den.
Prøv at se på alt det gode, vi gør.
Det var svært ja, men vi reddede Joans liv.
Trevitts liv. Vi reddede også dit liv.
Jeg holder os alle kørende herinde.
Det er ikke en nem opgave.
Det har krævet en hel del at komme hertil for os, Beth.
Og jeg tror på, at det vi havde inden udbruddet, kan komme tilbage.
Og når vi bliver reddet, når mareridtet endelig slutter, -
- skal vi genopbygge.
Tror du, der kommer nogen og redder os?
Der er stadig folk som os derude, Beth.
Folk der prøver at holde verdenen i live, redde den.
Indtil da, må vi alle bidrage.
Indgå kompromis. Hvis vi tager, må vi give tilbage.
Det er kun fair.
Så arbejd gælden af -
- og du er snart væk herfra.
- Vil du have det? - Det vil jeg.
Så skal du spise.
Ellers bliver du svag.
Du bliver ikke rask, kræver mere pleje og kan ikke klare dit arbejde.
Jeg ved, du ikke har bedt om det.
Det har jeg heller ikke.
Det er virkelig rart.
- Jeg henter Dr. Edwards. - Nej, tak.
Ikke endnu.
Jeg er så ked af det.
Hun kan kontrollere dem.
Men lader være, fordi det er nemmere.
Fordi hun er en kujon.
- Hvad gjorde han ved dig? - Det er lige meget nu.
Det er nemt at lave en aftale med djævelen, når man ikke selv skal betale prisen.
Har du tabt noget?
Det er din, ikke?
Syrligt. Ligesom dem Dawn fik fra børneafdelingen.
Du må gerne smage. Se om det ringer nogen klokker.
- Nej tak. - Kom nu.
Jeg vil bare gerne være sikker på, jeg giver den tilbage til den retmæssige ejer.
Ja, sådan.
- Sådan der. - Lad hende være.
Pigen skulle have været min.
Ingen er din, Gorman. Ingen.
- Og hvis du tror, du får Joan igen... - Jeg skal nok få hende igen.
Tror du, Dawn kan standse mig?
- Det gør jeg. - Tager du dig sammen nu?
Hvad sker der, når du bliver syg, Gorman?
Når du får en infektion?
Når du bliver bidt?
Så kommer der nogen, som ikke er dig.
Gorman.
Og måske nogen der bestemmer, som ikke er hende.
Hvorfor bliver du her. Du kunne rejse med det samme.
Hvorfor bliver du her?
Velkommen til stueetagen i Grady Memorial Hospital.
Det er ingen udgang. Der findes ingen udgang.
Ikke herfra.
- Hvorfor tog du mig med herhen? - Se her.
Når jeg tænker for meget over det, går jeg herned og ser på dem.
Hvorfor tog du mig med herned?
Du spurgte, hvorfor jeg blev her.
Kom. Lad mig fortælle dig en historie.
I starten havde Dawn en chef, der hed Hanson.
De fik ordre på at rydde hospitalet -
- og flytte alle til Butler Park.
Det var tæt på midnat, da vi hørte jetfly, bomberne.
Skrigene. Jeg var på tredje sal.
Dawn og Hansons hold rykkede ind.
Og vi vidste, det var slemt.
Vi vidste ikke, hvor slemt før vi kom herop. Byen var faldet.
Og alle vi evakuerede...
Var borte.
Vi holdt os for os selv i starten. Indtil maden slap op.
Vi begyndte at tage på ture, nogle få ad gangen.
Vi så folk, der havde brug for hjælp. Knapt nok i live.
Men det var vi også knapt nok selv.
Dagen kom, hvor jeg ikke længere kunne se den anden vej.
Jeg fandt et barn.
Napalm brandsår på hans tøj og hud.
Dawn sagde, vi ikke kunne undvære ressourcer.
Så vi lavede en aftale. Jeg gjorde alt for at helbrede ham -
- og han betalte tilbage ved at arbejde for os.
- Du er ikke problemet. - Vi mistede folk.
Der var problemet.
Hanson knækkede. Han var skyld i, folk blev dræbt.
Dawn tog sig af det hele.
Hun tog sig af ham.
Hun fik os igennem det. Holdt sammen på os.
Holdt os i live.
Er det at være levende?
Vi trækker stadig vejret.
De patienter vi har her, de trækker stadig vejret.
Uden for disse mure, alene, ubeskyttede var de døde, det var vi også.
Det er ikke os, der gør det.
Uanset hvor slemt her er, er det stadig bedre end dernede.
Jeg må se at komme tilbage.
Tjek lige Mr. Trevitt og hold resten af dagen fri.
Han er stabil, og skal snart have 75 mg Clozapine.
- Og i morgen begynder vi på en frisk. - Ja.
Stadig i gang?
Nej.
Hvad?
- Hvad gjorde du ved ham? - Jeg... Jeg...
Han havde det fint, indtil I to var alene med ham.
Der skete noget. Fortæl mig det.
Det var et uheld. Beth gik for at hente noget gazebind, -
- jeg moppede og må have slukket for ventilatoren.
- Den var kun slukket kortvarigt. - Det er...
- Jeg fik den til at virke igen. - Få ham hen til mit kontor.
Dawn, det var et uheld. Det var et uheld.
Det er ikke, hvad der skete.
- Han begyndte at få kramper. - Kramper?
Du gav ham Clonazepam, ikke?
Cloz... Clozapine.
Du sagde Clozapine.
Nej, jeg gjorde ikke.
Jeg beder dig!
Vi må tage os af hr. Trevitt, mens han er varm.
- Jeg må stoppe det! - Jeg beder jeg, stop!
- Jeg beder dig! - Du kan ikke stoppe det.
Troede du ikke, jeg vidste det?
Noah er smart. Nok min bedste ansatte.
Men den historie om ventilatoren, -
- knægten er ikke en god løgner.
- Hvis du vidste, hvorfor... - Jeg ville ikke, men skulle.
En god mands fejl, var ved at ødelægge det for os alle, -
- og det vil jeg fandme ikke lade ske igen.
Alle vores opofrelser, skal være for det fælles bedste.
Det øjeblik det ikke er, det øjeblik vi mister overblikket -
- er det hele slut.
Det forholder sig sådan, at du er ikke til det fælles bedste.
- Du er ikke stærk nok. - Jeg er stærk.
Hvor mange mennesker har risikeret deres liv, for at redde dig?
Herinde er du en del af systemet.
Afdelingerne holder mine betjente glade.
Jo gladere min betjente er, -
- jo hårdere arbejder de for, at holde os i live.
Og dette har ikke været nemt.
Der har været kompromisser, men det virker.
Og efter de redder os, -
- hjælper vi med at få verden på rette køl igen.
For vi er dem, der holder fast, -
- det er det gode, vi laver her.
Det er det gode, du laver her.
Det er det, der gør dig noget værd.
Men derude...
Er du ingenting.
Kun død, eller nogens byrde.
- Sådan noget fis. - Virkelig?
Jeg så det, den nat du kom ind.
Er det også fis?
Nogen mennesker er ikke egnet til dette liv, og det er okay.
Bare de ikke udnytter dem, der er.
Det er ikke så slemt.
Jeg er okay. Se.
Smertestillende. Det gør næsten ikke ondt.
Dawn skulle bruge Trevitt.
Jeg ved, det handlede om det.
Det mest åndssvage er, hun også er fanget.
Vi er ikke fanget.
Jeg tager med dig.
Kælderen er den hurtigste vej ud.
En enkelt lyd, så kommer råddenskaben.
- Så laver vi ikke en lyd. - Jeg kan holde øje med Dawn.
Hun har en ekstra nøgle til elevatorerne, på hendes kontor.
- Tror du, at du kan finde den? - Ja.
Kom tilbage.
Halløjsa.
Jeg håber ikke, jeg forstyrrer.
- Dawn spurgte efter sin nøgle. - Gjorde hun det?,
Jeg var lige sammen med Dawn, og det kan jeg ikke huske hun gjorde.
Det er okay. Måske behøver hun ikke vide det.
Måske kan vi finde en anden løsning, du ved.
Så vi begge to vinder noget.
Hvad siger du til det, Bethy?
Skal vi finde ud af noget?
God pige.
Joan, var ikke en holdspiller.
Heldigvis for mig, -
- kæmper du ikke imod.
Ja, det kan sagtens være batteriet.
- Jeg går ind og finder en anden. - Okay.
Beth.
Er alt okay?
Joan ledte efter dig.
Jeg så hende og Gorman, på vej mod dit kontor.
Tak, Beth.
- Er du klar? - Ja.
- Når du er i sikkerhed, klatrer jeg ned, - Okay.
Noah? Noah? Noah?
- Kan du gå? - Ja, jeg er okay.
Der.
Hjælp.
Hvem fanden tror du, at du er?
Han angreb mig.
Ligesom han angreb Joan.
Ligesom du lader ham gøre.
Du ved, hvad der skete herinde, og du lod det ske.
- Du lader det ske. - Så at vi overlever.
Der kommer ikke nogen, Dawn.
Der kommer ikke nogen!
Vi skal alle dø, og du lod det ske for ingenting.
Du kommer dig hurtigt.
Du burde være klar til at arbejde igen om et par dage.
Det burde gøre det.
Hvordan vidste du, at Trevitt var læge?
Det er derfor, du bad mig give ham den forkerte medicin, ikke?
Derfor du lod mig slå ham ihjel.
For hvis han overlevede, ville der være en anden læge, -
- og Dawn ville ikke have brug for dig.
Hun ville ikke beskytte dig.
Trevitt var onkolog på St. Ignatius.
Jeg kendte ham.
De ville sparke mig ud. Måske ville Gorman, -
- måske ville han slå mig ihjel.
Jeg havde intet valg.
Brug alt, hvad du kan bruge.
Da de anholdt Kristus, benægtede Peter at være hans discipel.
Han havde ikke et valg.
De ville også have korsfæstet ham.
Tekstet af NG Serier www.NXTGN.org